Пасадена, Калифорния 1978
Какво е това? - Мисля, че това чудо ще промени света!
Днес се прибираш по-рано? - Елате да видите какво ви нося!
Онова, което ви е липсвало досега.
Ще ви покажа.
Какво е това?
Exigy S-100+. Домашен компютър.
Супер!
16K памет! Мога да събера почти цяла книга
върху тази малка лента!
Един ден във всеки дом по света ще има по една от тези машини.
Може би дори ще са свързани помежду си.
Знаете ли,
че мога да свържа този малък компютър
с големия в Университета просто като използвам телефон!
Какво можеш да правиш с него?
О... таблици... статистики... Игри.
По-интересно ли е от пинг-понг?
Колко струва всичко това?
Нищо. Катедрата поема разходите.
Разходи за изследователски цели.
Полезно е за децата.
Момичета, донесете ми малкия телевизор!
В детската е.
Ти си най-голямото дете тук.
Кой сте вие?
Здравей, малката. Ти трябва да си Саманта.
Не, аз съм Сидни. - Той ми каза, че и двете сте хубавици.
Кой? - Татко ви.
Той в къщи ли е? Минах да го видя.
Заповядайте, влезте.
...сега ще съединим... - Дънкан, знаеш ли как се съединява?
...този кабел... Браво, Дънкан. Вече разбираш повече и от мен.
Трябва да ви съобщя нещо.
Казах ти никога да не идваш тук!
Няма да пречим на разговора ви.
Момичета, качете се горе и се преоблечете.
Излизаме.
Но, мамо, вече е почти нощ!
Дънкан, време е да си ходиш.
Тъгата от раздялата е толкова сладка.
Добре, добре. Лека нощ, малки принце.
Лека нощ, Сидни. Лека нощ, Сам.
Вървете. - Но, мамо! Искаме да видим компютъра!
Облечете това.
Мамо, моля те, не тези.
Обличайте се.
Изпълнявайте задълженията си.
Не ви дължа нищо.
Вашата работа е и наша. - В лабораторията, не и у дома.
Имате прекрасен дом. Очарователни деца.
Заплашвате ли ме?
За какво ли си говорят? - Кой знае.
Готови ли сте? Какво ще кажете за по порция сладолед?
Сега?
Да, бих изял цяло кило. Бегом, в колата!
Виж какво намерих под седалката! - Това е Теодор, загубих го в трети клас.
Мой е, ти ми го открадна! - Не съм!
Лъжкиня такава! - Ти си лъжкиня!
Момичета! Моля ви...
Дай си ми го! - Няма!
Няма!
Взимай го! И без друго само бебетата си играят с плюшени играчки!
Саманта...
Добре! Взимай си го! Мразя те!
Сидни, колко пъти...
Готова?
Готова!
Захранване. Готовност за свързване.
Утре!
Работното време свърши
преди 2 минути, Сидни!
ЛОС АНДЖЕЛИС
17 години по-късно
Дънкан, ще остана още малко.
Тази нощ ще захладнява. - Може.
Да не вземеш да заспиш. - Не бери грижа.
Вземи.
Минала е само седмица, а ти вече сериозно ми действаш.
Ако получа белодробно възпаление, ти ще си виновна.
Ще ти пиша неизвинено отсъствие.
Благодаря.
...Как се казва?
Този е друг - Джеф. Познаваш го, блондин е.
Знаеш ли...
VR.5
Лори Сингър
Майкъл Ийстън
И Уил Патън
в ролята на д-р Франк Морган
Адам Болдуин
с участието на Дейвид Маккалъм в ролята на Джоузеф Блум
и Пен Джилет в ролята на Кравиц
със специалното участие на Луис Флечър
ВИРТУАЛНА СРЕДА
Виждате вариантите:
Дъжд. Мраз в ниските райони.
Температура около 0 градуса.
Предлагам тениска, елече, бархетна риза и дънки.
Пак ли са задръстили пътя!
Ей, сладурано, който драска - плаща.
Мистър Кравиц, ако обичате...
Не ми казвай какво да обичам.
Какво искаш от мен! Колата ми е встрани от твоята.
Вашата кола? - Да, да. Не виждаш ли, че работя?
Закъсня.
Трябваше да взема автобуса.
Докога ще оставаш на работа и през нощта?
Само още няколко пъти.
Не се ли чувстваш самотна тук горе?
Не, изобщо.
Ясно. Нямаш приятел или съпруг, при който да се прибереш.
Съвсем сама в големия град. -Да, позна.
И аз съм сам.
Не е лесно да намериш точното момиче,
когато киснеш тук по цял ден.
Тогава момичето трябва да намери теб.
Какво каза?
Казах, че съм зад теб.
Как мина денят, Сидни?
Страхотно. Мерси. А твоят?
Имаш нула съобщения.
Здравей, Пенелопа. Някой да ти се е обаждал?
Забавлявай ни.
ЛИЧНА ИНФОРМАЦИЯ
Достъп до данните на работник/служител Купър, Скот. Юни-декември.
Купър, Скот. Лос Анджелис, Калифорния Вейрдоф Плейс 37
Телефон: 310 555 2397
Ало.
Ало?
Ъъ... имам грешка.
"Здрасти, Сидни е". Толкова ли е трудно?
Диджериду.
Безшумна технология.
Австралийските аборигени.
Първобитните племена.
Искаш ли пиле? - Не, мерси.
Чудесно. Да има повече за мен.
Къде е безалкохолното? В кухнята.
Чувала ли си някога за туземни пътеводители?
Това е вид песен.
Като картата на Австралия. Всички аборигени я използват.
С нейна помощ можеш да определиш местоположението си по гласа.
Метафизична навигация.
Чист ли е пешкирът ми?
Да.
Маркова паста за зъби?
Да.
Супер. Мерси, Сид.
ВИРТУАЛНА СРЕДА ГРАДСКИ ЛАНДШАФТ
Ало?
Получих твоето съобщение. Що за заплахи ми отправяш, Блум?!
Мистър Кравиц...
Ще паркирам колата си където ми харесва
и няма да търпя да ме заплашват! Разбра ли ме?!
Но мястото ви за паркиране е другаде.
Имам си свой живот и няма да прескачам от място на място
защото, видиш ли, на теб ти хрумнало, че ти трябва колата ти.
Ясен ли съм?! Ако те сърби да не казвам къде, проблемът си е твой!
Мистър Кравиц! Мистър Кравиц!
Чакайте! Чакайте!
Мистър Кравиц, какво правите, спрете!
Върнете се!
Какво става, по дяволите? И аз не знам!
Къде съм? - Не знам!
Ти ли си, Блум?!
Хванах ви! Само спрете да крещите!
Просто спрете да крещите и да се дърпате!
Мистър Кравиц, не се дърпайте!
Пусни ме! - Добре ли сте?
Да.
Сигурен ли сте?
Казах, че ще я преместя... когато мога.
Така е добре, може би не трябва...
Махни се, досадна малка...
Спри това нещо!
Спри го!
Не мога!
Слизайте! Бързо! Бързо!
Колата ми!
Ще ме оставиш ли на мира?! - Не! Стойте! Не знам къде отива!
Блум, махни се от мен!
Пречи ли Ви нашето радио?
Ще го преместим... когато можем.
Какво?!
Пуснете ме! Искам да сляза!
Мистър Кравиц!
Спри го! Престани! Аз горя! Пусни ме да сляза!
Аз горя! Пожар!
Махни ни оттук!
За Бога!
Какво стана?! Какво направих?!
Без паника! Без паника! Какво се случи?
Излязох да си взема сапуна и те заварих в истерия.
Това се случи наистина! Аз бях там! Толкова реално...
Колко продължи? Колко?
Няколко секунди.
Била си вътре?
Да... без да искам. Но мисля, че мога да го направя и нарочно.
Да влезеш в компютъра?
Как Кравиц попадна там?
Веднъж ходих на спиритичен сеанс. Мисля, че във фруктиерата имаше
прожекционен апарат.
Ще потърся в интернет: "Реална ли е виртуалната реалност?"
Разбираш ли?
Виртуална...какво? - Виртуална реалност.
Прехвърля те на друго място, във въображаема среда.
Сякаш си в растерно изображение. - В растерно...?
Растерно изображение. Растер. Като в рисуван филм.
Но все пак не беше същото: първо контролирах събитията,
а в следващия момент те излязоха изпод контрол. Трябва ми практика.
Смяташ ли да го направиш пак?
Беше невероятно.
Разбирам. Както и пейотът: но не те съветвам да пробваш втори път.
Добре съм. Мога да го контролирам. Но ако е писано да стане нещо...
Знам какво имаш предвид. "Изяж доказателството".
Ама че скорост! Къде беше този път?
Никъде.
Нали първо трябва да се свържа, за да проработи.
Не мога да го направя сама.
Ало?
Готов ли си?
Искащ и можещ. - Добре, да потегляме.
Ела под душа. Водата е топла.
Винаги съм се чудила какво има от другата страна на тази врата.
Винаги съм искал да откриеш.
Купър?!
1401 - свържи?
1402 - свържи?
1403 - свържи?
Какво гледаш?
Гледам теб. Днес си различна.
Не, искам да кажа, в положителен смисъл.
Покрай тези железа понякога забравям, че на света има и жени.
Нещо в теб се е променило: преди сякаш те нямаше, а сега
определено си тук.
Аз...аз съм си тук.
Значи аз не съм бил тук.
Готова ли си за... свързване? - Не.
Студен чай?
Трябва да се срещна с един човек. - Как така внезапно?
Компютърни истории.
Има хора, които ще разберат с какво точно се занимавам.
С нещо, което се смята за невъзможно.
Няма невъзможни неща.
Мистър Кравиц?
Блум! Колата ти свети като нова!
Наистина трябва да говоря с някого. - Да.
Внимателно.
Шлемът е за някой по-големичък, като мен, например.
Наред ли е всичко?
Пригответе се за най-невероятната разходка в живота си.
Ха! Е, не избива ли рибата? - A, да.
Ето. Почувствайте ръката ми.
Усещането е почти като истинско, нали?
Почти.
Моята специална разработка. Революция в IT индустрията.
Моята стая за игри. Виждала ли сте някога нещо подобно?
Разбира се, че не сте.
Последното ми постижение. На границата на фантастиката. Дръжте!
О, изтървахте я! Какво има, не Ви ли харесва играта?
Искате да излезете? - Да.
Разбирам.
Не всеки може да свикне.
Свалете шлема, госпожице. Излязохте.
Това ли е всичко, което можете?
Прекалено много усещания. Разбирам. Знам, че е впечатляващо.
Седнете. И подпишете тук, моля.
И ми драснете номера на домашния си телефон.
Някой път може да ви се обадя, за да обсъдим моето постижение.
Интересува ме какво всъщност се случва там.
Може ли да вземеш със себе си друг човек...
и да промениш начина му на мислене, неговото поведение...
Ей, ей. Аз съм само един инженер.
Ще ви дам едно име. Човекът е истински ас в тази област.
Нещо като "дядо" на виртуалната реалност.
ВИРТУАЛНА ФИЛОСОФИЯ Д-Р ФРАНК МОРГАН
Д-р Морган?
Коя си ти? - Сидни Блум.
Какво искаш от мен, Сидни Блум?
Искам да знам как работи виртуалната реалност.
Ние с теб комуникираме ли в момента? Смятам, че да.
Но ти не ме виждаш и аз не те виждам. Нали така?
Да.
Двамата с теб имаме преживяване, което изисква моят и твоят ум
да запълват празнотите и неяснотите.
Това ясно ли е? - Да.
Ами това е. Ти току-що получи едно виртуално преживяване.
Сега си върви в твоя девически пансион. - Но аз...
Забрави. Ако не си любопитна пансионерка,
тогава значи си компютърна маниачка, предпочитаща да човърка машините,
вместо да плаче за Палиачи.
Аз само... трябва да говоря с някого...
Съжалявам.
Това беше най-умното нещо, което каза, откакто влезе тук, Сидни Блум.
Благодаря, Фил.
Професоре, ще внимавате с това рамо, нали?
Да, обещавам.
Почакайте! Почакайте.
Аз също имах някои преживявания...
O? И какво преживя? Поигра си на някоя... виртуална игра
в парка с гаджето си? Не ми казвай. Опипал те е,
а на теб не ти е харесало?
Не. - Не?
Нищо подобно. Вижте, аз имам Cassidy 401 SPro, 64MB,
с контролен панел, който увеличава ефекта на присъствие.
И шлем със слушалки Tel Cal AV.
Това е сериозна екипировка. - Да, знам.
Да не си от кръжока "Направи си сам"? - Нещо такова. Искам да кажа... да.
Работя в Tel Cal, но имам някои резервни части в къщи...
Правя каквото мога.
Е, за какво толкова искаш да "говориш с някого"?
Изглеждаш ми добре оборудвана.
Ами... колко далеч сте стигнали? - С кого?
Не. Имам пред вид... доколко е истинско?
Толкова е истинско, колкото аз го искам.
Всичките пет сетива? - Три.
Веднъж, когато ми се подпали системата, дори и замириса.
Защо? Проблеми ли имаш?
Не, просто имам една теория.
Виж какво. Каквото и да си правила, спри.
Но аз не мога.
Да, можеш. Намери си хоби. Напиши роман. Гледай телевизия.
Помага.
Съжалявам. Не мога да ти помогна.
Ало.
Обажда се Сидни Блум, дъщерята на мисис Блум.
О, мис Блум. - Бихте ли ме свързали с нея, моля?
Да, скъпа. Един момент.
Здравей, мамо.
Мамо?
Сидни?
Това е нашата къща?
Знам. Аз я програмирах. Ние сме във виртуалната реалност.
Какво?!
Има такава компютърна програма.
Имаш предвид компютъра, който донесе баща ти?
Не, не тази антика. Имам нов. Не се притеснявай. Не е опасно...
...доколкото знам.
Как е възможно?
Изглежда така, сякаш вкарвам друг човек в сънищата ми.
Създадох средата, но не мога да контролирам онова, което се случва в нея.
Когато се събудя, помня всичко, но другият човек...
Ти... ти, мамо, ще запомниш само чувството.
Ти си навлязла в подсъзнанието.
Мисля, че да.
Как ще излезем?
Трябва да открия ключа за излизане.
Това е просто предмет, който докосвам
и който е свързан с онова, което правя.
О, това е невероятно!
С кого работиш?
Надявам се, че документираш всичко!
Трябва да ми покажеш записките си, знаеш, че психиатрията е моята област.
Само че това не беше експеримент, стана случайно, мамо.
Тогава ще го изучаваме заедно.
Не можем ли просто да поговорим? Ти наистина ми липсваше.
Но, разбира се, че можем. Седни до мен.
И ти ми липсваше, дъще.
Извинявай, но няма да мога да идвам често при теб.
Разбирам. Не е толкова просто.
Знаех си, че ще се случи. Знаех, че ще разговаряме някой ден.
Като майка и дъщеря. Като всички.
Ти винаги си била затворено дете, за разлика от...
Не съм като Саманта, нали?
Не искам да говоря за това. - А може би трябва, мамо.
Може би това ще ти помогне. - Не.
Какво се случи през онази нощ? - Не помня нищо.
Кой беше онзи мъж? Защо бързахме да излезем тогава?
Мамо, защо не дойде с нас? - Спри! Казах, че не си спомням!
Не помня!
Какво правиш? - Остави ме на мира!
Мамо, не!
Мамо?
Добре ли си?
Време е за лекарствата Ви!
Нищо ли не помниш?
Сложих слушалката до ухото й, скъпа, както ти ме помоли,
както ти ме помоли, но не мисля, че имаше полза.
Не е вярно!
Просто искам да чува гласа ми, Джаки. - Добре, мила, щом така искаш.
Нося ти нещо.
Това сме ние със Саманта, помниш ли?
Отдавна бях решила да го донеса.
Обичам те, мамо.
Ще се върна много скоро, обещавам.
Обещавам.
Готова ли си?
Така ли ще караме цял ден? - Как?
Играем си на играта "кой ще проговори пръв".
О, съжалявам, не спах добре тази нощ.
Мислиш си за някого? - Не.
Да не се обиди?
Не.
Всичко виждам и разбирам, но работата си е работа. Нали?
Да.
Какво ще кажеш да излезем някой петък вечер след работа?
Може.
Винаги ли си такава?
Пит, почакай.
Извинете. - Няма нищо, аз не внимавах.
Благодаря. - Няма за какво.
Прилича ми на среща. - Прилича.
За какво ще си говорим?
Винаги съм смятал дискусиите върху Ели Уитни и памучната индустрия
за чукче, разбиващо ледовете.
Ние сме заедно по цял ден, но извън работа е различно.
Искаш ли да репетираме вашата среща?
Не разбрах? - Ами, нещо като пробен изпит.
С кого? - С него.
Ало.
Бях малко нервна... и си помислих първо да опитам тук.
Къде - тук?
В мечтите.
Вземи.
Ще настинеш.
Знаеш ли, в началото си мислех, че си различна. А ти си била
като всички жени.
Точно така си го представях. А ти?
Отпусни се...
Искам да те прегърна. Да те прегърна... силно.
Сидни, върни се!
Сега си моя. Като другите.
Ако беше останала различна, нямаше да свършиш като тях.
Обичам те, Сидни.
Ало. Кой се обажда?
Предупредих те да спреш.
Не е само теория, правя го наистина.
И сега си дошла при мен, защото се е случило нещо лошо.
Познах ли?
Аз... аз мисля, че познавам един опасен човек.
Видяла си нещо във виртуалната реалност? - В подсъзнието му е, значи може
да се превърне в реалност.
В подсъзнанието си спечелих Формула 1 в Индианополис
но това не означава непременно, че Марио Андрети
трябва да загуби съня си.
А ако е истина?
Купър може да нарани някого. Може би вече го е направил.
За съдбата може да се говори много.
А ако умреш във виртуалната реалност?
Някога при мен имаше едно момче. Беше ас, служил в морската авиация.
Тренираше в летателни симулатори във VR.
Искаше да види какво е да се разбиеш в земята
след 40 000 фута свободно падане.
Умря ли?
Не. Само лежи в кома в една болница във Вирджиния.
Няма официално обяснение.
Разруши го. Никога не го използвай отново.
И може би ще можеш да спиш нощем.
Защото аз не мога.
Съжалявам, закъснях.
Няма нищо.
Ето така се прави! Сидни, какво има?
Къде отиваш? Сидни!
Трябва да вляза пак.
Ами ако пак имаш някой страшен трип?
Трябва да разбера нещо. Длъжна съм.
ПАНОРАМНА ПЛОЩАДКА
Ще настинеш. Вземи.
Често ли водиш тук приятелките си?
Понякога. Специалните.
Какво правиш с тях?
Забавляваме се. Да пийнем нещо.
Не. Да се махаме оттук!
Сидни!
Знам за другите, Купър. За какво говориш?
За другите жени, които си водил тук. Сидни, престани.
Знам какво си им направил.
Хайде, Сидни!
Разбрах, Купър. Те ми казаха всичко.
Това е невъзможно!
Купър! Купър...
Сега научих каквото ми трябваше.
Е, успя ли? - Още не съм сигурна.
Да видим сега. Предишна месторабота:
Колежът Уест Парк.
Една от тях носеше анцуг с надпис WPC.
Военна болница "Vista Point".
Една от тях определено беше сестра.
Семейно положение - вдовец. Жена - починала.
А третата... О, Боже...
Знаеш ли, че ако метеорит
с диаметър само 24 декара удари Земята с точната скорост,
ще се сринем в еквивалента на стогодишна ядрена зима
и животът на тази планета, такъв, какъвто го познаваме,
ще бъде напълно унищожен?
Ха! И става малко безполезно да си плащаш данъците, нали?
Точно тук се случи. - Какво?
Тук беше люлката от автомобилна гума,
тук са скрити труповете.
От известно време се каня да ти кажа нещо
и винаги забравям...
Какво? - Мисля, че си се побъркала.
Дънкан, не се шегувай с това. - Че кой се шегува?
Ами ако греша? Ами ако младежът е свестен?
Тогава ще имаш 2.6 деца и ще живееш в Скарсдейл.
А ако съм права?
Добре, че изборите са само два. И какво ще правим сега?
Ще се прибера и ще се подготвя за срещата си.
Трябва да знам кое е реално и кое - не.
Ето те и теб!
Нещо не е наред ли?
Помислих, че ще харесаш гледката.
Нервна ли си?
Да вървим.
Отпусни се, аз съм същият мъж, с когото се катериш цяла седмица
по онази кула.
Нощта е съвършена.
И тъй, къде си работил преди Tel Cal? - На различни места. Ту тук, ту там.
На непълно работно време. А ти? - Само в Tel Cal.
Бил ли си женен?
Да, веднъж.
Но тя почина.
Много съжалявам.
Беше отдавна и се опитвам да не мисля много за това.
Нека оставим срещата за някой друг път.
Моля те, остани.
Един танц?
Всичките си гаджета ли водиш тук?
Не, само специалните.
Сидни, мислех, че си различна от другите жени, но всъщност не си, нали?
Какво знаеш? - Нищо!
Лъжеш! Знаеш всичко. Не знам защо, но съм сигурен.
Обичам те, Сидни.
Всичко е наред. Всичко е наред.
Д-р Морган?
Труднооткриваема си, Сидни Блум. Да тръгваме!
Не! Почакайте! Трябва да се върнем, защото мисля, че току-що убих...
Кого? Купър?
Откъде знаете?
Има още много да учиш за опазването на сигурността
на програмите ти.
Хакнали сте компютъра ми! И какво видяхте?
Как бих могъл да те защитя, без да хакна твоята виртуална реалност?
Пристигате малко късно. Трябва да извикаме полицията...
Не, не, полицията и без нас си има работа.
Там имаше и д-други тела. - Ние ще се погрижим.
Кои сте вие?
Знаеш ли, че има хора, които биха убили, за да сложат ръка
на твоите занимания?
Откъде знаете?
Защото едва не ме убиха, а аз бях много далеч от това,
което си постигнала ти. - За кого работите?
Нека просто ги наречем Комитетът.
Комитетът? Какъв Комитет?
Исках да престанеш, но ти не го направи.
И сега хората, за които работя, искат да те използвам.
А ако кажа "не"?
Не можеш. Прекалено късно е. Вече сме екип.
Ти имаш нужда от мен и аз имам нужда от теб.
Добре дошла в играта, Сидни Блум.